HALVDAN VIIKINKI
(Björn) Kauan, kauan sitten -
tämä oli yksi suuri kylä.
Valsgärde.
Olimme yksi kansa.
Rotkon erottama, mutta sillan yhdistämä.
Kesällä sato jaettiin kaikille tasan...
Ja talvisin sinnittelimme yhdessä.
(jyrinää)
Kylän päällikkö, Nils Lohikäärmeensurmaaja -
oli koko Pohjolan pelätyimpiä päälliköitä -
sillä hänellä oli taikakirves.
Hmm!
Mutta päällikkö kuoli...
(kuolonkorinaa, miekan sivallus)
Sitten taikakirves katosi -
ja Nilsin pojat Ragnar ja Alarik syyttivät toinen toistaan varkaiksi.
He asettuivat eri puolille siltaa ja alkoivat riidellä keskenään.
(taisteluähkinää, karjaisuja, miekkojen kalsketta)
Kirveet ja miekat kalisivat, ja yhtäkkiä...
...silta sortui heidän jalkojensa alta. (jyrinää)
Niin syntyivät Itäkylä ja Länsikylä ja... - Ai.
Ja niin... elimme onnettomina elämämme loppuun asti.
Ei! Jatka!
Löysin hänet joen toiselta puolelta.
Kerro loppuun. Mitä tapahtui? Kuolitko?
Ei hän tietenkään kuollut. Ei Björn silloin olisi tuossa.
Se on satu, senkin paukapää.
Ei tietenkään kuollut. Ei Björn silloin olisi tuossa.
Mutta mitä kirveelle tapahtui? - Jaa, se on hyvä kysymys.
Ja hyviin kysymyksiin saa hyviä vastauksia, vai mitä, Björn?
Öh, noh, sitä ei löydetty.
Mun isä sanoo, että Alarik-setä varasti sen.
Vai niin hän sanoo. Aha.
Katso jalkapuolen perään sen sijaan että puhut lapsille pötyä.
Menkäähän siitä!
Tule äkkiä! - Kuka ehtii ensin?
Miekka on minun! - Minunpa!
Tätä et kyllä usko! Meinasin hukkua, ja sitten paikalle ilmestyi kaunis tyttö.
Vai hukkumistemppu. Hahah. Se kyllä toimii aina.
Lopettakaa molemmat.
Vaarannat itsesi ja samalla meidät kaikki.
Mitä jos länsiläiset olisivat saaneet sinut?
Et mene enää lähellekään jokea!
Pue nämä päällesi, ettet vilustu.
Pidä varasi, Halvdan.
Björn on karhu, eikä karhua pidä ärsyttää. -Espen...
Ensin se saa vainun...
(Björn nuuhkii) Ja sitten se jäljittää saaliin.
Se hyökkää kimppuun ihan yllättäen!
Ja kutittaa poloisen uhrinsa hengiltä!
(naurua)
Kuules, lupaatko olla varovainen siellä veden lähellä? Et osaa uida.
Ja olen luvannut isällesi, että huolehdin sinusta.
Luulet, etten osaa mitään. - No enhän luule.
En vain tahdo menettää sinua.
Kuule, Halvdan...
Kerros. Mitä puhuit jostain tytöstä? Miten tapasit hänet?
Joo, kerropas.
No, tahdoin kokeilla uutta venettäni.
(Espen) Sitä kaksimastoista. (Halvdan) -Jep. Mutta....
Sano isälle terveisiä! ...se jäi kiinni ruokoihin.
Ja silloin hän ilmestyi.
Apua! Apua!
(Halvdan yskii)
Anteeksi.
Minä... vain pelleilin.
Jaa, jaa, jaa, jaaa...
Kuka hän oli? - Ai mitä?
Kai tytöllä nimi on.
Huhuu! Tule esiin!
(Sven) Missä olet? - Pysy tässä, kunnes ne häipyy.
Odota, odota, odota. Miten pääsen takaisin Itäkylään?
Yläjuoksulla kosken lähellä on ylityspaikka.
Jos kerrot siitä, olet mennyttä. Tajuatko?
Täytyy hänen täällä jossain olla. - Tule tänne!
Missä hän on?
Täällä haisee itäiseltä. - Häh?
Minä... sinä... tuolta. - (murahtelee vastaukseksi)
Tajusitko? Selvä.
Hei!
Sinä se vain olitkin. Mihin oikein katosit?
Öh... Minä... halusin napata kalan.
Taisi olla iso vonkale. - Joo, no, se... pääsi pakoon.
Vai että kala, kuinkas iso se oikein oli?
Niin ja mepäs näimmekin muuten mäyrän.
Kai hänellä nimi oli.
Äh.
Minkäs teet? -Hän on utelias. Anna hänen olla, hän pärjää.
He eivät ole nähneet nälkää. - Niin.
He ovat vaihtaneet jumalaa. - Niinkö? Minkä takia?
En tiedä, mutta niillä on vain yksi. - Miksi yksi kun voisi olla monta?
Nähtiinkö sinua? - Ei, ei, ei. Mutta....
Halvdan, sepän poika. Hän näki heidät. Hän oli siellä. -Mitä?
Ei mitään hätää. Nappasin pojan. - No hyvä...
Riitaa lännen kanssa tässä viimeiseksi kaivataan...
Pulmia on tarpeeksi ilmankin.
(lapsen itkua, Frida) No niin, äiti tulee.
Mitäs täällä on tapahtunut?
Mitähän. Lapsesi etsivät ruokaa metsästä.
Kun heidän isänsä ei pysty hankkimaan heille syötävää.
Metsästä. Mitä he muka sieltä söivät?
Punaisia sieniä, joissa oli pilkkuja. - Kärpässieniä? Etkö sinä syönyt?
Maistoin, mutta sylkäisin pois. Halusin nähdä miten muiden käy.
Hyvä, Hilda. Hyvä.
Kyläsi nääntyy, Ragnar. Etkö voisi jo pyytää veljeltäsi lainaa?
En ikipäivänä. En aio katsoakaan häneen, ellei hän palauta kirvestä.
(Halvdan yskii)
Pitääköhän isän kartta paikkansa?
Tietenkin. Hän tunsi meren kuin omat taskunsa.
Hän piirsi sen sinulle, että tietäisit, missä hän on.
Vain sinulle.
Miksen minä päässyt mukaan?
Halvdan, isäsi jätti sinut huostaani, koska hänen oli pakko.
Olet hänen kalleimpansa.
Miksi hän sitten lähti?
Tuleekohan hän takaisin?
(hymisee ja ähkii)
(Kristina) Meia. Huomenna on suuri päivä.
Sinulla on tärkeä tehtävä munkin saavuttua.
Kuka olet?
Pumppaa.
Hyvä.
Mitä vaarallista siinä muka on?
Kuule. Kuunteles nyt tarkasti...
Nyt saat luvata kolme asiaa.
Yksi, että et koskaan mene joen toiselle puolelle.
Kaksi, että et koskaan mene joen toiselle puolelle.
Kolme, että et koskaan mene joen toiselle puolelle.
Onko selvä? - Jep.
Koskaan! - Sanoin joo!
Hei! Tulkaa tänne!
Nyt se tulee! Munkki tulee!
Nyt se tulee!
(naiset) Ssh! - Hiljaa.
Pax vobiscum. - Joo... Pax-pax...
Ja tervetuloa tänne Länsikylään.
Toivon, että matka meni hyvin.
Minä, Alarik.
Anteeksi, päästäkää. Anteeksi. Kiitos.
Anteeksi. Väistätkö vähän?
Salve!
Salve.
In via bona? - Certotito.
Mistä he puhuvat? - Hys.
Tässä. Minä tein teille huilun. - Hmm. Kiitos.
Pax vobiscum.
Pax.
Hoh-hoh-hoh! Voi samperin...
Samperin samperi. Miksi se ei voi toimia?
Hei, Espen. - Tule niin näytän jotain.
Voisitko auttaa vähän? - Jaahas...
Mietin vain, että...
Mitäs sanot? - Mikä se oli?
Ei hajuakaan... Mutta hauskaa se oli.
Nykyään on vaikeaa olla keksijä, kun kaikki on jo keksitty.
Kuule, Espen. Mitä jos tahtoo saada yhteyden johonkuhun -
joka on kaukana ja jonka haluaisi tavata...
No sitten on paras etsiä hänet. - Entä jos ei voi?
Katsopas...
Tuo, ja katsos, sitten tuo tuolta.
Ja edestakaisin näin.
Köh-köh.
Savumerkit... Ne ovat toimineet aina.
Kiitos, Espen.
Kovempaa! Noin!
Hyvä! Se oli hyvä.
Olet liian nuori ampumaan. Ja olet tiellä! Väistä.
Olkapäät, Tofleif!
Käskin väistää! - Nyt on minun vuoroni.
Ei varmasti ole. Etkä pääse ollenkaan, jos vielä jatkat jankuttamista.
Katso tätä.
Ei saa lyödä oikeasti.
Pyydä anteeksi. Pyydä anteeksi!
No! Au!
Riivatun kakara.
No niin. Sitten kettujahti. Itä vastaan länsi.
Odota. Yksi kerta vain.
Halvdan, tänne.
Jätä ne kepit ja tule tänne. Meiltä puuttuu yksi.
Pääset huonompaan joukkueeseen, länteen.
Noin. Länsi.
No niin, itä, itä, itä. Länsi, itä. Länsi.
Lykkyä tykö.
Itä. Länsi. Itä, itä. Itä.
Kaikilla on nyrkit ja miekat, mutta vain aidolla viikingillä on silmät selässään.
Jahtiin!
Vauhtia! Noin! Uudet hännät!
Hei, anna tänne!
Hyvä! Hienoa! Uudet hännät!
Pysykää rajojen sisällä! Keskelle!
Hei! No niin!
Keskelle! Jahtiin! Rohkeasti vaan! Sisua!
Hyvä. Hyvin menee. Juuri noin!
Tänne, uudet hännät!
Uudet hännät! No niin!
Hyvä! Riittää! Ei enää häntiä!
Ei enää häntiä, tulkaa tänne riviin. Tulkaa tänne riviin. Tähän!
Tulkaa tähän riviin! Hophophop!
Mitä ihmettä? -Pidä näpit irti mun hännästä, rampa! Kuulitko?!
Päästä! - Ei sinusta mitään viikinkiä tule.
Jalkapuoli on vain puoliviikinki. Senkin rampa surkimus.
Hei! Mitäs sinä teet?! - Hän huijasi!
Kiitos vaan.
Ontua saa, mutta ei vilunkia.
Onko selvä?
Kuka sai eniten häntiä? Gorm? Hyvä. Hienoa.
(vartijat) Odin, Thor, Freija!
Odin, Thor, Freija! Ei!
Joo, joo. - Odin, Thor, Freija! Ei!
Odin, Thor, Freija! Vielä kerran.
Prinsessan elämä ei ole vain hupia. Siihen kuuluu myös velvollisuuksia.
En tahdo olla prinsessa. - Vai niin. Mutta isäsi on päättänyt niin.
Ole nyt kiltti tyttö ja mene ylös vaihtamaan vaatteesi.
Oijoi!
Ei. Ei. Apua! Apua!
Käytä huppuasi!
Äkkiä!
Onnistui.
Sehän toimi.
Mitä? - Ai, öö, ei mitään.
Mitä tapahtui?
Yritin vain lähettää savumerkkejä.
Sinäkö sytytit tulen?
No joo... Ensin luulin, ettei se toimi, mutta...
Tässä sitä ollaan. - Kana-aivo!
Halusin vain tietää nimesi.
Olen Meia.
Halvdan.
Poskessasi on jotain. Vuodat verta.
Noin. Kyllä se siitä.
(gongin ääni)
Mikä se oli?
(Ragnar) Todisteena uskostamme uhraamme viimeisen lampaamme!
Mitä he tekevät? - He toivovat jumaliltamme ruokaa.
Kuule meitä, Freija! Anna meille merkki laupeudestasi!
Viimeinen lammas uhrataan eikä teurasteta ruuaksi.
Hölmöjen hommaa.
No niin, ihan rauhassa.
Kohta se on jo ohi.
(salamanisku)
Katsokaa!
Thor?
Lammas kiinni! - Pysähdy!
Seis!
Nyt saa jo riittää. Perheeni näkee nälkää.
Ei täällä toimi yhtään mikään.
Minua alkaa suututtaa tällainen. Kuuletteko?
Rauhoittukaa!
Emme ole valmiit sotaan. Nyt meidän täytyy luottaa jumaliin.
Espen, keksintösi pelastavat meidät. - Jaahas.
No toivottavasti sinulla on syötäviä keksintöjä. (naurua)
Onko tuo totta? Eikö teillä ole ruokaa?
Ei. Kylä näkee nälkää...
(Espen) No tuota. Minun pitää vähän... mietiskellä tätä lisää.
Kuule. minulla on ajatus. Tule.
Mihin mennään? - Näet sitten.
Tule jo.
Jos me toimitaan yhdessä, pitää luottaa toisiimme.
Mitä? -Sylkäise käteesi. Älä ole hölmö, sylkäise nyt!
Nyt vala sitoo meitä, eikä me hylätä toisiamme, vaikka mitä tapahtuisi.
(Alarik) Ja tässä on kirkkomme.
Pahoittelut sotkusta, mutta kuten tiedätte, olemme kääntyneet kristinuskoon.
Pukeudutteko aina noin? - Ei. Kylä kastetaan kristityiksi.
Odota tässä.
Pitäisikö sen olla toisin päin?
Kristina-kulta. Miltä se nyt näyttäisi, jos kirkossamme olisi risti väärinpäin?
Anna minun hoitaa tämä. - Jaaha.
Das Kreuz. Falsche Richtung.
Siis... Onko se pantu väärinpäin?
Olette panneet ristin väärin päin! Heh.
Minähän sanoin. - Kaikki on tehtävä itse.
Kristinusko yhdistää kylänne.
Siitä tulee vahvempi kuin saatoitte kuvitellakaan.
(Halvdan putoaa) Ai! (Meia) -Ai-ai-ai-ai. Ai. Aevum.
Meia... Mitäs sinä siellä?
Harjoittelen. Meidän pitää puhua latinaa, kun munkki on täällä.
Canis ego sum minima. Olen pieni koira.
Vai pieni koira. Joo.
Olen pieni koira. Canos...
Syö, jos on nälkä.
Ota vaan.
Näistä riittäisi koko kylälle. - Tai kahdelle.
(Munkki sisältä) Ave Maria. Cum Spiritus Sanctus.
Ave Maria, gratia plena. Cum Spiritus Sanctus.
(Meia) Halvdan?
Halvdan, tule jo.
(Halvdan) Eikö kukaan huomaa, että ruokaa puuttuu?
(Meia) Ei. Näet sitten.
(Halvdan) Varo. Tässä on tosi liukasta.
Mennään tuonne alas.
Tännekö? - Joo.
Mitäs sanot? - Joo. Tämä voisi kelvata.
No niin.
Noin. Pidetään kylille yhteisjuhlat.
Jos isäsi olisi täällä, olisin mennyttä miestä.
Saitko siis yhteyden?
Tiedäthän, mitä sanotaan? Kun rohkenee yrittää... -Voi voittaa.
Keneen yhteyden? - Öö...
No jumaliin.
Niin just. Tulenjumalaan.
Heimdalliin..! - Se hänen nimensä oli.
Harjoittelin tulentekoa, että voin auttaa sinua pajalla.
Mutta siis... Oletko sinä muka... puhunut..?
Tämä on kyllä... Tule tänne, ukkoseni!
Nyt onni kääntyy.
Se on tosi hyvää. (Kristina yökkäilee)
Eikö?
Hyvää.
Hmm.
Noin.
(Halvdan) Ajattele, miten he yllättyvät...
Mutta kestää tosi kauan viedä sinne tarpeeksi ruokaa. -Katso!
Hei.
Pöö!
Tadaa.
Seisot näin kylki eteenpäin.
Et voi vain seistä, vaan pitää työntää vettä.
Apua! Apua! Apua! En osaa! Apua! En osaa!
Apua! Auta! En osaa.
Ei hätää, ei hätää. Ei hätää.
Ihan rauhassa. Ei hätää, ei hätää.
Ei... Älä hätäile!
Tähtää. Ja... ammu!
(Meia) Eteenpäin. (Halvdan) -Tämä menee jo ihan hyvin.
(Meia) Ihan rauhassa.
Ei se satu melkein yhtään, Röhkö. Se käy äkkiä.
Noin. Annan sinulle viimeisen possuni!
Freija kiltti, teethän siitä makkaraa!
Hei hei, Röhkö.
No niin. - Tehdään vielä yksi reissu.
En jaksa enää!
(kaiku) En jaksa enää!
Sitten et saa possuani, senkin laiskuri!
Ragnar elää toivossa.
Hän ennemmin kuolee kuin pyytää Alarikilta apua.
Voi nuo itsepäiset ukot.
Vanhoina hyvinä aikoina miehet kantoivat vastuunsa...
Mutta nykyään... heistä ei ole mitään hyötyä.
Kuulostaa Ragnarilta, ihan prikulleen.
Kuulemma joskus miehet ja naiset kokeilivat erillään asumista -
ja kotitöiden jakamista.
Erillään? - Erillään.
He olivat vuoroviikon poissa ja vuoroviikoin hoitivat kodin.
Ja heillä oli yhteiset lapset, ja... - Jaettiinko pyykitkin?
Ihan kaikki työt.
Onpa paljon suolaa. Mihin sitä käytetään?
Ei mihinkään. Se on ajalta ennen kylien jakoa.
Ilman ruokaa sillä ei ole käyttöä.
Näetkö tuon pikku mökin? Siellä minä asun. Björnin kanssa.
Onko Björn isäsi? - Joo, tai siis ei. Asun hänen luonaan.
Sinä tykkäisit hänestä.
Mutta entäs vanhempasi?
(Ragnar) Päälliköllä on velvollisuutensa.
Olen tämän perheen isä, mutta tavallaan myös koko Itäkylän isä.
Vai niin. Onpa sinulla suita ruokittavana.
Jospa teemme kaiken yhdessä. - Minkä kaiken?
Velvollisuudet. Hankimme ruokaa ja muuta.
Mutta erillään.
Joka toinen viikko pidät lapsia ja minä teen mitä lystään -
joka toinen viikko minä hoidan työt.
Silloin ehdit olla täyspäiväinen päällikkö niin kuin tahdot. -Häh?
Ja minäpä tahtoisin lähettää viikinkisi hakemaan ruokaa. Vai mitä?
Niin. Koko kylähän nääntyy nälkään. (Ragnhild) -Siinähän sinä olet. Hyvä.
Katsos kun tilanne on nyt niin, että minun kattoni on taas rikki -
ja haluaisin, että sinä korjaisit sen.
Sillä sinähän täällä kai olet kaikesta vastuussa, vai mitä?
Niin, niin, niin, niin. (murahtaa)
Eli teidän kylässänne on suolaa mutta ei ruokaa -
ja meidän ruokamme pilaantuu, kun ei ole suolaa. Ihan hullua.
Mutta kun itä saa ruokaa ja länsi saa suolaa, kaikki ovat taas ystäviä.
Toivotaan ainakin niin. - Nähdään huomenna ja haetaan viimeiset.
Odota!
Tässä.
Mutta... Tämä on sinun. - Niitä riittää.
(Hilda) Kröhöm!
Hilda! - Mitä te teette? Kuka sinä olet?
Öö, ei hän ymmärrä mitä sanot. - Puhuuko hän vierasta kieltä?
No joo. Hän puhuu vain iin kieltä.
Vii miti?
Itki pihikin viin iin kiilti?
Jii. Niin si in. Nihdiin hiiminni.
Silvi si.
Minäkin tahdon puhua salakieltä.
No, Hilda...
Jos lupaat, ettet kerro hänestä kellekään, niin voin opettaa iitä.
Mini lipiin. In ikini kirri siiti miilli. - Hivi.
Öö, hei. Iltaa, Ragnar. - Iltaa.
Hei, isä, Halvdan opetti minulle salakieltä! Iin kieltä.
Sitä ei osaa kukaan!
Noin.
(Björn) Mitäs tämä viime päivien hiippailu on oikein ollut?
Ei mitään! - Jotain täällä on tekeillä.
Oletko taas ollut joella?
On vain hassu olo mahassa. - Oletko sairas?
Ei, tämä on erilaista. Täältä ylhäältä kihelmöi...
Ja tuntuu kuin täällä alhaalla olisi perhosia.
Vanhaa kalaa. Olet syönyt vanhaa kalaa.
Ei, etkö huomaa? Poikahan potee ihastusta.
Ihastusta? Ei siitä tule mahakipua.
Tarkoitatko ummetusta? - Äh...
Noin. - Ääh!
Joo, joo...
Ajattelin aloittaa kristinuskon tärkeimmästä sanasta: aamen.
Onko joku teistä kuullut siitä? - Joo, tietyst...
Se on oikein käytännöllinen sana. Sen voi sanoa melkein mihin tahansa.
Olkaa hyvä ja harjoitelkaa sitä yhdessä.
Folke!
Onpa kaunis ilma. Aamen.
Onko pääsi hatara? Aamen.
Tapellaanko? Aamen.
Ei, ei, ei, ei, ei. Ei pilkata pyhää sanaa. Pyytäkää anteeksi.
No, pyydä anteeksi. - Anteeksi, että mottasin. Aamen.
Ja anteeksiannon merkkinä käännät hänelle toisen posken.
Joo. No niin.
Aamen.
Herkullista.
Mitä nyt?
Ei mitään.
Hyvä.
Ei kuninkaan kuulu syödä tällaista sontaa.
Laita itse ruokaa, jos ei kelpaa.
En heitä ruokaa pois vain sen takia, että tuot enemmän kuin ehdimme syödä.
Jos en tuo liian vähän, niin sitten liikaa.
Suolaa! Voisit hankkia vähän suolaa, niin ruoan voisi säilöä!
Ei sitä ole enää missään!
Suolaa, suolaa, suolaa. Aina sinä jankutat siitä.
Miksei pyydetä Ragnarilta?
Kuka lausui tuon nimen minun talossani?
Minä. He varmaan mielellään antaisivat sitä.
(tuhahtelee)
Ja mistä tiedät, että Itäkylässä on suolaa?
Kaikki sen tietävät. Kun olimme yhtä kylää, suola jaettiin.
Niin ainakin kuulin. - Niin minäkin kuulin.
Kunnes Ragnar vei päällikön kirveen.
Ja nyt sitten Ragnar istuu suolansa päällä -
ja me täällä syömme mädäntynyttä kalaa!
Aamen.
En tajua tätä. Miksei voida olla ystäviä?
Siis kenen kanssa? - No, Itäkylän.
Olemme kaikki viikinkejä. - Niin, katsos... Olemme erilaisia.
Vaikka he olisivat erilaisia, eivät he silti ole pahempia.
Meia, kun olin ikäisesi, minulla oli ystävä Itäkylästä.
Olimme parhaita ystäviä, mutta nyt... Noh...
Ja jos joskus tapaat itäläisen... Luoja paratkoon.
Sitten kyllä ymmärrät.
Olen jo tavannut.
Mitä sinä sanoit? - Tapasin yhden itäläispojan.
Oletko ihan seonnut?
Tajuatko, mitä isäsi sanoisi, jos saisi tietää?
Miten niin? Olihan sinullakin itäläinen ystävä.
Puhutaan tästä myöhemmin.
(hyräilee)
(ovi narahtaa)
Vielä pystyssä.
Sieluni ei saanut rauhaa. - Jaa...
Kelpaako? Se usein auttaa.
Kiitos, aber nein danke. - Eikö?
Olen huolissani tyttärestäsi. Häntä ei näy kirkossa.
Turha huolia. Hän on vain villi kuten äitinsä.
Alarik. Hän on ainoa perillisesi. Käyttäytyköön sen mukaan.
Tai muuten sukusi voi sammua, ja sinä vaivut unholaan.
Mitä ehdotatte?
Antakaa minun opastaa häntä.
Hän voi opiskella luostarissamme, kunnes hän oppii kristityille tavoille.
(Munkki) Hmm?
(Alarik) Hmh.
Hei! Ottakaa vastaan!
Isä!
Nyt he saavat maistaa itäläisten miekkaa!
(miehet) Jee! - Kyllähän se näin on!
Kas vain.
Mihin te menette? - Ryöstöretkelle.
Ei käy. Sinä pysyt kotona.
Mitä sinä höpiset? Tästähän puhuttiin.
Menköön miehesi, mutta et sinä!
Lapset, isä hoitaa teitä nyt. Eikö ole hauskaa?
Hilda on metsässä, Frö taitaa kaivata vaipanvaihtoa ja kaikki kaipaa ruokaa.
Noin. Hei sitten.
Ssshhh, shhh!
Frida! Frida!
Toiste sitten, Ragnar!
Veto, veto, veto...
Minun on nälkä.
Kas, huomenta, nuorimies. Taisitkin nukkua yön makoisasti.
Laitoin sinulle vähän aamiaista, jos vatsasi voi jo paremmin.
Joo, vähän.
Halvdan. Pitäisikö sinun yrittää käydä huussissa?
En minä nyt ehdi. - Mut... Halvdan!
Kerro nyt mitä oikein puuhailet.
Kerron myöhemmin. Kaikki on hyvin. Ihan tosi.
Meia!
Hilvdin! - Hilda! Mitäs sinä täällä?
Kivilin viin. Missi si istivisi in?
Öö, ei ainakaan täällä. Tule.
Mihin minniin? - Ei mihinkään.
Meia! Odota.
Mihin olet menossa? Jumalanpalvelus alkaa.
Menen ruokkimaan villisiat.
On todella tärkeää, että näytät sitoumuksesi teoillasi -
nyt kun isäsi on päättänyt, että kylä on kristitty.
No niin, tule sitten.
Tämä pikku Fräulein yritti livistää messusta.
Meia... Olen pahoillani.
Näemmehän kirkossa?
Et voi vain häipyä sanomatta mitään.
Iiki hin tili kiskiin?
Mihin minit? - Kotiin.
Hivi ijitis. Minniin kitiin.
Also, mein Vorslag ist -
että vien hänet luostariin saksien maahan mahdollisimman pian.
Siellä hän oppii käyttäytymään kuin prinsessa.
Luostariin? No enpä tiedä. Onko se ihan tarpeellista?
Kristina, munkki yrittää vain auttaa meitä. Eikö niin?
Doch, doch, doch. Pikku Fräulein on eksynyt lammas.
Tahdon vain auttaa häntä, jotta hän voisi olla osa kristillistä yhteisöä.
Antakaa minun puhua hänelle. - Minä puhun tyttärelleni.
En aio puhua kummankaan kanssa. Minä en mene luostariin, kuuletteko? En ikinä!
Meia. - En ikinä!
Meia... Mutta Meia!
Lännen nuolia.
Ymmärrätkö mitä tapahtuisi, jos joku löytäisi ne?
Sain ne Meialta.
Kuka Meia?
Lupaa, ettet kerro kellekään. Se pilaisi kaiken.
Mitä?
Me tuotiin ruokaa lännestä, ettei kylä näänny.
Oletko... Oletko varastanut?
Ei me varastettu. Meia antoi ruoat. Hän asuu siellä.
Ensin hän melkein hukutti minut, mutta kun hän kuuli, ettei meillä ole ruokaa...
Tämä ei ole mitään leikkiä, Halvdan.
Etkö tajua, että hän huiputtaa sinua?
(Björn sisältä) Hän kertoo kaiken Alarikille, ja mitähän sitten tapahtuu?
Kun Alarik kuulee, että Itä on vienyt hänen ruokansa...
Mitä oikein ajattelit?
(Björn) Olet varastanut ruokaa länsiläisen kanssa.
Tarkoitatko, että Meia yrittää panna syyt minun niskoilleni?
Länsiläiset osaavat kaksi asiaa: huijata ja tapella.
Länsiläisiin ei voi koskaan luottaa!
Mitä? - Meia!
Mitä teit!
Sinä et mene minnekään! - Et sinä minua määrää!
Et ole isäni! Odota, Meia!
Meia!
Meia, anna kun selitän.
Tämä oli ihan tyhmä ajatus! Ei me voida olla ystäviä!
Eikö me luotetakaan toisiimme?
Luotetaan.
(Meia) Kunpa minulla ei olisi vanhempia, jotka määräilevät koko ajan.
(Halvdan) Olisipa minulla vanhemmat.
He aikovat lähettää minut luostariin, munkin kanssa.
Mitä? Tulen mukaan.
Jos ei saada olla yhdessä, ei ole mitään järkeä jäädä.
Entä jos vain purjehdittaisiin pois?
Tunnen veneet aika hyvin. Se on minulla kuin verissä.
Onko?
(Meia) Mutta mitä ruoille tehdään? (Halvdan) -Ai niin...
(Halvdan) Äh, jos tahtovat riidellä, huolehtikoot itsestään.
(vauvan itkua sisältä)
No mitä nyt? - Öö, no, huomenta.
Minulla on tietoa, joka voisi ehkä kiinnostaa.
Liittyykö se lasten hoitamiseen tai... unenpuutteeseen?
Se liittyy sepän jalkapuolipoikaan. Näin hänet vieraan tytön seurassa.
Ei kiinnosta. - Mutta löysin tällaisen...
Nukutko, Meia?
Nuku vain, puhutaan huomenna.
(kuorsausta)
(merkkivihellys)
(Meia) Oletko varma, ettei purjeita tarvita?
(Halvdan) Äh, pärjätään ilmankin.
(Halvdan) Katso! Meitähän onnisti.
(Halvdan) Oikealla viikingillä on aina onni puolellaan.
Voiko siihen oikeasti luottaa? - Tietysti. Sain sen isältäni.
Hän teki sen itse. Katso: tärkeintä on -
ettei olla unessa, kun päästään tuonne reunalle, minne aurinko putoaa.
Missä sinun isäsi oikein on? Ja äitisi?
Äiti yski eräänä talvena niin paljon, että nukahti eikä enää herännyt.
Ja isä... hän on tuolla jossain.
Lähtikö hän noin vain? - Joo, kahdeksan vuotta sitten.
Hänen oli pakko, mutta hän lupasi, että näkisimme vielä.
Hän tuntee meret kuin omat taskunsa.
Hm.
Outoa. Mitään ei tapahdu, kun ohjaan.
Ehket ole tottunut tällaisiin veneisiin.
No en oikeastaan. Vaan vielä pienempiin.
Tai oikeastaan aika paljon pienempiin. Tai siis... leikkiveneisiin.
Herätys. Et voi enää nukkua.
Hilvdin! Kiilitki?
Mikkiri!
Hihii!
(henkäisy) Jippii!
Ei, nyt tehdään näin... Sinun täytyy istua paikallasi.
Kiitos.
Frida... - Kaikki jaetaan tasan.
Nämä ovat sinun. Kattila voi olla yhteinen.
Näin se erillään asuminen toimii.
Olen omalla puolellani, eikä minua saa häiritä turhaan.
Mutta tuntuu vähän kummalliselta. - Isi! Mini liisiin riikii!
Mitä? Ole hiljaa. Yritän puhua äitisi kanssa.
Frida! - Kyllä sinä siihen pian totut.
Tuntuu vain vähän kummalliselta, että olet sillä puolella.
Ai! Au. - Löysin ruokaa! Ruokaa!
Tässä. Ota makkara.
Hyvänen aika!
Näitä ei ehkä voi syödä, mutta kaikki muu on varmaan syötävää.
Mitä minä sanoin? Jumalat kuulivat, Frida.
Kiitos, Freija! Kiitos! - Nämä kuuluvat jollekulle.
Tässä. Maistakaa tästä.
Mutta...
Mitähän kotona tapahtuu?
Mieti, jos ruoat on löydetty.
Ja he ovat taas ystäviä.
Sitä ei kyllä nähdä ikinä.
Ere... tans. Hmm...
Fili. Eretedi?
(Alarik varastosta) Häh?
(Alarik) Häh?!
(Alarik) Mitä riivattua?
Mitä riivattua?!
Tutkikaa joka kiven kolosta ja sammaleen alta.
Se, joka varastaa minulta, saa kärsiä!
Me löydämme syyllisen.
Ruoka-aitta on tyhjennetty.
Kuka sen olisi voinut tehdä? Onko teillä vihollisia?
Äh...
Paitsi...
Onpa raskas.
Vielä vähän. Vielä tännepäin.
Tänne, kiitos. Vielä vaan.
Noin, olkaa hyvät. Ottakaa.
Tulkaa!
Tule. Tule pian katsomaan.
Ottakaa, hyvät ihmiset. Me itäläiset emme luovuta.
Olkaa hyvät. Siinä. Ottakaa omenaa.
Jumalat kuulevat taas meitä.
Eikö pitäisi selvittää, kenen ne ovat? Ennen kuin jaetaan ne pois.
Löytäjä saa pitää. Niin isä aina sanoi.
Tässä, Ingatora. Jumalat kuulevat meitä taas.
Ragnar... Alarik tahtoo puhua kanssanne.
Alarik tahtoo puhua? -Hän tahtoo puhua kanssanne. Hän odottaa sillalla.
Eikö tämä ole epäilyttävää? Ensin ruokaa, sitten Alarik.
Äh. Olet aina käskenyt puhua hänelle.
Hei, lilliputti. - Jaahas.
Muistatko, kun äiti sanoi sinua lilliputiksi?
Miten jotakuta vuoren kokoista voi sanoa lilliputiksi?
(tuhahtaa) Mitä haluat?
Minäpä kerron, mitä haluan. Haluan ruokani takaisin!
Ja sitten haluan katsoa, kun anelet armoa polvillasi!
Mistä sinä puhut? Mitkä ruoat?
Ne, jotka veit minun aitastani!
Pah. Olemme aina pärjänneet omin neuvoin.
Ja pärjäämme kyllä vastakin.
Jos et palauta ruokia, tulen hakemaan ne itse!
Plaa-plaa-plaa! - Plaa-plaa-plaa-plaa!
Urgh! - Hmph!
Äkkiä. Mennään.
Hei! Hei, lopettakaa! Lopettakaa!
Ei... Missä ruuat on? (Hilda röyhtäisee)
(Hilda alkaa itkeä)
Jos jonkun omatunto soimaa, niin nyt on aika astua esiin!
Ei? Sitten syytökset ovat vääriä.
Mitä me teemme, jos he hyökkäävät?
Kaikki taistelukelpoiset on lähetetty matkaan.
Ja jos Alarikilla on päällikön kirves, olemme mennyttä.
(Hurva) Mitä jos he tulevat? (nainen) -Mitä me teemme?
Teemme niin kuin aina on tehty. Me puolustamme kyläämme...
Katkeraan loppuun asti.
Jos emme tee sitä, sitten Itäkylä on mennyttä.
Pitäisiköhän heille kertoa?
Se on jo myöhäistä. Kertominen vain pahentaisi asiaa.
Se jalkapuolipoika, joka asuu sepän kanssa.
Minä... näin hänen vieraan tytön seurassa.
Ajattelin, että se voisi olla tärkeää. - Mitä näit?
Näin, kun he löivät kättä päälle kalliolla ja katosivat sitten metsään.
Menen selvittämään, missä poika on.
Ei, häntä ei löydy mistään.
Mikä sinua vaivaa? Mikä on?
Mitä nyt tehdään? - Tämä voi olla mahdollisuus.
Teistä kaikista voi tulla kristittyjä, joita hallitsee yksi kuningas.
Hän on sinun veljesi, Alarik.
Ja minä aion ainakin lähteä etsimään meidän tytärtämme.
Anna hänelle uhkavaatimus.
Sano, että hänellä on päivä aikaa palauttaa kaikki varastettu.
Nyt keksin. Annan uhkavaatimuksen.
Annan hänelle yhden päivän aikaa palauttaa varastetut ruoat. Sitten...
Mitä sitten tehdään? - Sitten valtaatte Itäkylän. Pysyvästi.
Juuri niin. Ja viemme kirveen.
(huokaus)
Matkaa ei ole enää paljon.
On pimeää ja tyyntä, eikä me tiedetä missä ollaan!
Pitäisikö kokeilla toisin päin. Joo, jos he tulivat tästä suunnasta!
Tai jos unohdetaan kartta ja yritetään olla kuolematta tänne!
Koko kartta on ihan hyödytön!
Yhden asian ainakin opin isältäni... - En tahdo enää kuulla isästäsi!
Hän häipyi vuosia sitten! Etkö tajua, hän on kuollut!
Björn oli oikeassa. Länsiläisiin ei voi luottaa!
Mikset sitten pysynyt Itäkylässä?
Kunpa ei olisi ikinä tavattu! Senkin...
Samat sanat. Pärjään paremmin yksin.
Hyvä. Niin minäkin.
(huokaisee huolissaan)
(tuuli ulvoo)
Mitä tämä nyt on? - Suu kiinni, seppä.
Mitä?
Missä poika on?
Ei täällä. Miten niin? - Hän puhui länsiläisen kanssa.
Näin heidät omin silmin. Heiltä jäi tämä.
Sitten tiedät enemmän kuin minä.
Miksi pengotte pajani mullinmallin?!
(Grimulf sisältä) Sinuna toivoisin vain, ettemme löydä mitään.
(Grimulf) Petoksesta rangaistaan.
Mutta...
Oletko ihan varma, ettet tiedä missä se jalkapuoli on?
Ei harmainta aavistusta. Varmaan jossain metsässä. Leikkimässä.
Palaamme vielä.
Meia. Herää.
(kuorsaa)
Espen...
Nukuinko pommiin?
Taisin tehdä jotain tyhmää. Halvdan on poissa.
Kiukustuin hänelle, ja hän katosi.
Älä hätäile. Siinä pojassa on enemmän viikinkiä kuin uskoisi.
Hän on kuin isänsä. - Se, tyttö joka pelasti hänet...
Hän on lännestä. He hankkivat ne ruoat kahdestaan.
Lännestä? - Niin.
Sieltä Ragnar siis sai kaiken ruoan.
Ja nyt kaikki luulevat Halvdania petturiksi. -Jaa...
Meidän pitää löytää hänet ennen kuin joku muu ehtii.
(kylän ääniä)
(Halvdan) Ei... Ei, ei, ei...
Hei.
Hehe.
Au! Päästäkää! - Suu kiinni, poju.
Ei! Tämä ei ole sitä miltä näyttää!
Älkää... Odottakaa, voin selittää!
Odottakaa! Tulkaa takaisin!
(itkee)
Onneksi...
Missä olet ollut?
Mitä te siellä merellä teitte?
Me karattiin.
(naurahtaa)
Suutuin kauheasti.
Meidän piti olla ystäviä, mutta me... alettiin tapella.
Sellaista ystävyys on. Välillä riidellään ja sitten taas sovitaan.
Mutta sanoin kaikkea kurjaa. Enkä edes tarkoittanut sitä.
Ei hän anna ikinä anteeksi.
Tietenkin antaa. - En tahdo olla ilman häntä.
Voi rakas lapsi...
Niinkö se nyt on?
Minun täytyy varmaan tavata tämä Halvdan.
Halvdan, Halv-dan, puoli-Dan? Sekö hän muka on?
Joo. Niin kai sitten.
(Alarik) No niin. Saatte aikaa huomisiltaan asti.
Minun kylässäni ei ole sinun ruokiasi.
Selittele vaan, niin kuin aina.
Ensin veit isän kirveen, sitten vielä meiltä ruoat.
Vai siitä tässä onkin kyse.
Sinä sen veit. Minä en siihen koskenut.
Taatusti koskit. - En ikipäivänä.
Vai niin. Kuka sen sitten vei?
En minä ainakaan. Vannon vaikka Thorin nimeen.
Valehtelet.
Surkimus!
(mutisee)
Saatte aikaa huomiseen auringonlaskuun!
Sen jälkeen kylänne on mennyttä!
Kuuletko, Ragnar?!
Tämän avulla voit saada ison kalan. Voit käyttää sitä ihan...
Miten meni? - Teen selvää siitä ryökäleestä.
Vaikka se olisi viimeinen tekoni.
(Kristina huokaisee) - Hän... oppii pitämään sormensa kurissa!
Löysimme kylästä itäläispojan.
Vai niin. Missä hän on?
Vankityrmässä.
Nyt ei itse asiassa ole hullumpi aika olla vankilassa.
Talvella siellä ei ole mukavaa.
Hrrr.
Björn oli oikeassa. Olisi pitänyt pysyä pajalla.
Ei minusta tule oikeaa viikinkiä. - Minä mietin usein samaa.
Sitten ajattelen, että pian onneni kääntyy.
Tänään ei ole sinun päiväsi, mutta Ragnar tulee pian, jos se lohduttaa.
Ragnar. Minkä takia?
Hän tyhjensi Alarikin ruoka-aitan.
Auringonlaskuun mennessä kaikki on palautettava -
tai valtaamme Itäkylän, vaikka mitä sanoisitte.
Siinä onkin heille yllätystä kerrakseen.
Ellei Alarikia säikäytetä lauhkeaksi. - Miten niin?
Alarik taistelee vain jos tietää voittavansa.
No, kukapa ei? - Niin, kukapa ei... Joo.
Öö, janottaa kauheasti. Saisinko vettä?
No joo...
No, olkoon kun olet noin mukava nuorimies.
Vaikka oletkin itäläinen.
Vettä. Missäs sitä onkaan.
Mistä tiedät, että hän on idästä? - Hän kertoi itse.
Tyypillinen itäläinen.
Vesi on loppu.
Katso.
Vai niin, mutta kuka vahtii poikaa?
No minä. Hänellä oli jano, niin tulin hakemaan vettä.
Mitä nyt?
Halvattu.
Aijaijai.
Sattuiko?
Etsikää hänet!
(Sven) Vartijat! Poika karkasi! (Folke) -Nyt vauhtia!
Hilvdin! Missi sini ilit?
Hilda... Tahdotko tehtävän? - Mihtivii!
Alarikin ruoat pitää palauttaa ennen kuin käy huonosti.
Ne on poissa. Miten?
Riiki in ji mihissi. Nim!
Onko kaikki syöty?
Mitä?
Hän ei osaa uida. Hänen on oltava maalla.
Niin. Entäs se Länsikylän tyttö sitten? Ehkä Halvdan on siellä.
Hän ei selviäisi siellä päivääkään.
Veikkaan, että hän on metsässä.
Kas, siinä viikinki missä mainitaan.
En saanut nukuttua silmäystäkään.
Missä... Missä olet ollut?
Olen tainnut tehdä jotain tosi tyhmää.
Kappas... Voisi melkein luulla, että te kaksi olette sukua.
Sinua etsitään, Halvdan.
Tulkaa. - Anteeksi, kun suutuin sillä lailla.
Minäkin olin hölmö. - Niin, mutta olit oikeassa.
En ole isäsi, vaikka joskus tuntuukin siltä.
Joten nyt Alarik aikoo molempien kylien kuninkaaksi.
Thor paratkoon...
Me emme mahda mitään Alarikin viikingeille.
Niinpä. Mutta on hyväkin uutinen:
Alarik taistelee vain jos tietää voittavansa.
Sekö on hyvä? - No tuosta ei ole paljon apua.
Onpas. Jos autatte.
Mekö? - Mm.
Muistakaa, kilpi on miekkaa tärkeämpi! Kuollut mies ei voi taistella!
Tämä on turhaa. Me kuollaan. - Ensiksi meille nauretaan.
Sitten me vasta kuollaan.
Tuota... Minulla on ehkä ajatus, miten voimme puolustautua.
Ajatuksillako me taistelemme? Painu petiisi ja jätä meidät rauhaan.
Hiljaa, Grimulf. Mitä tarkoitat?
Kerro, Espen.
Mitä on tapahtunut? - Itäkylä varasti meiltä ruokaa.
Itäkylä..! - Nyt Alarik aikoo kostaa.
Missä isä on? - Hän valmistautuu taisteluun.
Missähän Alarik on? Tahdon kertoa, että kaikki on väärinkäsitystä.
Hän luulee, että Itäkylä vei ruoat, mutta ei vienyt, vaan minä ja Halvdan.
Haluttiin vain auttaa. Että kaikki olisivat taas ystäviä.
Jaa jaa... Taisin nähdä hänet tuolla päin. Tule.
Olisi kauheaa, jos väärinkäsitys johtaisi sotaan, kun me voitaisiin elää rauhassa.
Jos Alarik ja Ragnar vain tajuaisivat, että...
Ovea ei avata ilman minun lupaani. Onko selvä?
Hei! Päästäkää minut!
Noin, hyvä.
Anna minulle, minä saan tämän. No juu, pidä siitä kiinni.
Ajatella. Kaikista maailman ihmisistä törmäsit prinsessaan.
Niin, hän on ihan tavallinen. - Jaa jaa.
Joo, hyvä siitä tulee. Ja tuo.
Noin.
Onko valmista? - Joo. Nyt on valmista.
Huuh! - Huh.
Antaisin kyllä ihan mitä tahansa nähdäkseni Alarikin äimistyneen naaman.
Jos Itäkylä pystyy...
Entä jos se ei onnistu? Sitten kaikki on syytäni.
Mikään ei ole sinun syytäsi.
Tule.
Kylien välirikko on minun syytäni. Ei sinun.
Luulin tehneeni oikein, kun kätkin tämän päällikön kuoltua.
Mutta se vain pahensi tilannetta.
Lopulta siltakin tuhottiin.
En tiennyt, mitä tehdä.
En uskaltanut kertoa kellekään.
Paitsi Espenille tietysti.
Se, jossa täällä on eniten viikinkiä... olet sinä.
Kuule...
Parempi pitää se tuolla kuin päällikön käsissä.
Hmmh.
Björn.
Olet sinä isäni.
(sotahuutoja ja torvia)
Sillalle!
(koputus, Meia sisältä) Kuuleeko kukaan?
(nainen alkaa hyräillä) (Meia) -Avaa nyt!
Avaa!
Ole kiltti ja avaa!
Tulit sitten yksin.
Tänään ei sodita. Kunhan pysyttelet omalla puolellasi.
Aiotko palauttaa muonat vai et?
Sitten asia on selvä.
Nyt.
(torvi soi)
Me puolustamme kyläämme, viimeiseen hengenvetoon asti!
Harald!
Einar!
Sehän toimii. - Hyvä, hyvä.
Hyvä. - Jatkakaa, jatkakaa!
Ei.
(Alarik nauraa, muut yhtyvät)
Hiljaa! Nyt alkaa päitä pudota, Ragnar.
(sotahuuto)
Vartija! Vartija! Avaa!
Ne tulevat.
(Grimulf) Ottakaa nuket alas! (Ragnar) -Aseisiin!
Pidän huolta, että saat rangaistuksen, senkin petturi.
Mitä sinulla on?
Päällikön kirves.
Odotas, kun Ragnar saa kuulla. Kadut, että kävit kimppuuni, jalkapuoli.
Oikeastaan juttu taitaa olla toisin päin.
Pöö!
Apua! En osaa uida! - Heippa.
Tikkaat tänne!
Minä se olin!
Seis! - Minä se olin!
Minä varastin kaikki ruoat. - Kirves.
Miten, sehän katosi?
Tuo se on, itäläispoika.
Vai niin. Napatkaa se. Hän on kuoleman oma.
Askelkin, niin pudotan tämän!
Tästä lähtien autetaan toisiamme. Niin kuin ennen!
Kaikki, mikä on idän, on lännen, ja kaikki minkä on lännen, on idän.
Anna kirves tänne! Se on minun!
Enkä tahdo teidän kylästänne mitään! - Samat sanat.
(Alarik) Varo vain.
Olen niin kyllästynyt teihin. Miksemme voi elää yhdessä?
Siis onko tuo poika ainoa, jolla on järkeä päässä?
No niin, paiskatkaa kättä.
(Ragnar) Tuskinpa. - Senkin jääräpäät.
Sitä mieltä mekin olemme!
Nyt tämä lapsellinen peli loppuu.
Nyt jätetään menneet taakse. Miekka tänne.
Tänne, nyt!
Noh. Anna se. Tottele nyt. Heti.
Ja puukko myös. Ja sitten kättelette.
Irrota. Nyt tottelet. Kättele.
Hyvä.
(Munkki) Teistä kaikista tulee kristittyjä! Tahdotte te sitä tai ette.
Päästä irti minusta!
Jumalan suurta suunnitelmaa eivät mitkään pojankoltiaiset pilaa.
Heitä se kirves minulle! - Päästä irti tyttärestäni!
Munkki! Tätä saat vielä katua.
Ei.
Käskin heittää kirveen tänne! - Älä kuuntele häntä!
(Munkki) A-au!
Meia! - Meia!
(Alarik) Meia! (Kristina) -Oi ei! Hänhän hukkuu!
(Halvdan) Meia! Meia! (Kristina) -Tehkää nyt jotain!
Jos rohkenee yrittää, voi voittaa.
Eihän hän osaa uida.
Halvdan! Ei! - Halvdan.
Missä sinä olet? Meia!
Yritä kestää!
(Meia) Auta!
Kippis!
(soittoa ja ilonpitoa)
Itäkylälle! - Länsikylälle!
Halvdan, tulehan.
No niin, no niin... Tämä se on minun poikani.
Tuollaista urheutta en ole ennen nähnyt. Yksin kahta päällikköä vastaan!
Sinä sen teit. Kuin ehta viikinki.
Halvdan viikinki.
Niin, heh. Ajatella. Kukapa olisi odottanut.
En ollut uskoa silmiäni.
Halvdan. Tule.
(Frida) Tänään juhlitaan kunnolla!
Mitäs minä sanoin? Ihastusta. - Ummetusta.
Ei, ei tuo mitään ummetusta ole... - Juupas. Ja skool!
Toivomme tytöille vielä pikkusisarusta. Nyt kun olemme enemmän yhdessä.
Vai mitä, Ragnar?
(ärisee)
Äh, tämä on ihan hyödytön. Ota sinä se.
Joo. Vähän nopeammin ehkä.
(Halvdan) Ollaanko tasoissa? (Meia) -Joo. Tasoissa ollaan.
(Halvdan) Onko huulissani jotain?
(Meia) Nyt on.
(Halvdan) Mennäänkö joskus taas purjehtimaan?
(Meia) Öö... Ei...
(Meia) No mennään, mutta minä ohjaan.
(Halvdan) Selvä on, kapteeni.
(laulu) Kanssas kahdestaan, yhteinen on meillä kaipuu
Saada olla vain mitä on
Sut mä pannut oon sisun viereen sydämeeni
Siihen jäät ja vannon tään
Jos sä huudat mua vaan niin tuun kun kutsutaan
Estä ei mua myrskyt maan
Tulen niin nopeaan kuin vain mä juosta voin
Tiedäthän, ystäväs mä oon
Kylmä kun on yö, satujansa kuiskii metsä
Haavees jossain sua odottaa
Halki tyrskyjen kuljen kanssas aina
Sä et yksin jää, mä vannon tään
Jos sä huudat mua vaan niin tuun kun kutsutaan
Estä ei mua myrskyt maan
Tulen niin nopeaan kuin vain mä juosta voin
Tiedäthän, ystäväs mä oon
Jos säikähdät tai jos sä emmit
Nosta pää, etkö nää, oon tässä
Nyt kun luonain oot sydän saakoon johtaa
Tulta päin, mä vannon näin
Jos sä huudat mua vaan niin tuun kun kutsutaan
Estä ei mua myrskyt maan
Tulen niin nopeaan kuin vain mä juosta voin
Tiedäthän, ystäväs mä oon
Tekstitys: BTI Studios